Jack.and.the.Beanstalk.The.Real.Story.2001 .Xvid-TEA
JACK ȘI VREJUL DE FASOLE Povestea adevărată
Adaptare pentru divx Silviu Dima
A fost odată ca niciodată...
Sună într-adevăr ca un basm
bun de spus copiilor.
Dar ce e de fapt un basm, dacă nu ceva ce s-a întâmplat demult ?
Ce-ar fi dacă basmul s-ar dovedi adevărat ?
Vanitatea unui băiat
ar putea fi in centrul poveștii.
Greu de crezut, dar asta ne-a provocat îndelungi necazuri
din cauza obrăzniciei lui
inconștiente, așa încât povestea lui ar trebui rescrisă,
ca întregul basm dealtfel.
Păcatele părinților noștri așteptând sa fie plătite
peste secole.
Ce e asta ?
- Cred că e un os. - Un os ?
E plin de oase aici.
Am dat peste un dinozaur.
Reptilele astea puteau
să-ți înghită dintr-o dată mașina, casa și pe bătrâna de maică-mea.
Ai grijă la cablul ăla.
Scoateți-i de acolo ! Aduceți o scară !
Deschiderea mormântului a eliberat forte extraordinare.
Nu le simțiți ?
Zboară, fiule, până la stele !
Până la stele.
Zboară, Jack.
Hai să facem întrecere până acasă. Aleargă cât de repede poți.
Mai repede, Jackie !
- Jackie ! - Tată !
Nu !
Bună dimineața, domnule. Ați avut din nou coșmaruri ?
- Bună dimineața, Dussan. - Faxurile de azi noapte, dle.
- Cafea sau proteine ? - Cafea.
Dr. Newman trebuie să sosească.
Atunci am nevoie de proteine.
Un alt consult. Ce au companiile astea de asigurare ?
Vor să se asigure că totul e bine.
- Știi ce-mi place la tine, Dussan ? - Nu, dle.
Nici eu.
Sunteți spiritual, și asta e cea mai mare calitate a dvs.
Îți simt pulsul, dar mintea îți zboară, Jack.
Doctore, cu ce ți se pare că seamănă norul acela ?
Îi vezi ochii și gura ?
Jack, trezește-te...
Mă simt bine.
Vrei să spui bine, dar nu destul de bine ?
- Nu, bine. - Cât de bine ?
Mă simt grozav, nemaipomenit, ca și luna trecută și acum două luni.
Bine. Semnele vitale sunt normale.
Nu sunt pe moarte, așa că nu mă mai trata de parcă aș fi.
Dussan, dr Newman pleacă.
- De bună voie sau forțat ? - Forțat, Dussan.
Bine, Jack, plec.
Mi-ai promis un joc de golf. Parcă acum trei luni, nu ?
Dacă te face să te simți mai bine, o să jucăm golf.
Te întrebi de ce muncești tot timpul ?
Sunt o mulțime de oameni care depind de mine.
Am o ședință de consiliu în 5 minute, așa că, dacă nu mai e nimic...
Voi, cei din familia Robinson, muriți de tineri din cauză că munciți atât.
Nu te îngrijorează că, de peste 10 generații,
nici un bărbat din familie n-a trecut de 40 de ani ?
Nu, iar tatăl meu a murit pilotând un avion.
Dar bunicul și străbunicul tău cum au murit ?
Recunosc, bărbații din familia mea au avut un mare ghinion.
Cred că e mai degrabă un record.
Ar trebui să-ți faci timp, să-ți iei o vacanță
să cunoști o altă fată drăguță ca... cum o chema ?
Femeile sunt o complicație pe care nu mi-o pot permite acum.
Jack, te-ai născut în puf.
Ai mai mulți bani decât ai putea cheltui vreodată.
- Trăiește și tu înainte să... - Înainte să ce ?
Dussan, tu ce crezi ?
În fosta mea țară, credem că trebuie să simți chinurile și nedreptățile vieții
ca să te poți bucura de durerea și suferința morții iminente.
Vezi ? Ai spre ce să tinzi. Voi veni târziu, Dussan.
O să fac rădăcini aici până vă veți întoarce.
- Bună dimineața, Walter. - Bună dimineața, dle Robinson.
- Cât ai slăbit ? - 3 kg.
Asta e bine.
Ăsta e programul de azi, revizuit și astea sunt toate mesajele.
Pe care ți le dau tot ție.
Dl Mannheim a sosit de la aeroport.
I-am spus că vii imediat, dar a început ședința de consiliu.
Jules, cine e fata din biroul tău ?
Una dintre milioanele de fete care vor să pună mâna de tine. Mă ocup eu de ea.
Sau aș putea să-i iau numărul de telefon.
Nu, ocupă-te tu de ea.
- Cum fac totdeauna. - Ce m-aș face fără tine ?
Toată lumea se adună azi la prânz în sala de conferințe de la etajul 5.
De ce ?
Pentru a cinsti memoria tatălui tău. Azi se împlinesc 20 de ani.
- Îmi pare rău, Jack. - Nu, doar că...
Ai dreptate, trebuie să mă duc și eu.
Dar nu uita că iei cina cu dra Gilgin, de la Coaliția pentru Copii.
- Nu pot s-o reprogramez. - Bine, mă duc.
Știu că e pentru o cauză cu adevărat bună. Mulțumesc, Jules.
Dle președinte, Jackie.
Doamnelor și domnilor, îmi cer scuze pentru întârziere.
Celor de la compania de asigurări
le trebuie și alte statistici cu semnele mele vitale.
- Sper că nu ai probleme de sănătate. - Mă bucur să spun că sunt sănătos tun.
E o ușurare. N-ai pierdut mare lucru.
Discutam previziunile diviziei europene pentru anul fiscal următor,
pe care le ai și în raport.
Ce problemă a apărut la castel ?
Am primit un fax care spunea că lucrările au fost oprite.
E o problemă temporară. Îți voi da amănunte mai târziu.
Următorul punct : America de Nord.
Departamentul lui Vidas înghite bani
mai repede decât poți da pe gât o bere la un grătar.
Nu sunt date concrete, dar descrierea e plastică.
Cercetările lui în domeniul surselor alternative de energie
n-au dat rezultate de 20 de ani, așa că recomand...
Jack...
Scuzați-mă. Aștept de o oră să vorbesc cu tine.
Dle Merlinis, mai trebuie să așteptați. Vă rog să ieșiți.
Lasă-I. Vidas, tocmai vorbeam despre proiectul tău. Ia loc.
Jack, știi ce vor să facă ?
Cum ne poți bloca fondurile când suntem pe cale să facem o mare descoperire ?
Știm ce ne-ai arătat, Vidas.
Biomasă, carburant nepoluant de la culturile de fermă.
În stadiu avansat de descompunere.
Milioane și milioane de dolari au fost investiți în cercetare
și unde e sursa nesecată de energie pe care ne-o promiți de ani întregi ?
Nicăieri. Nu ai descoperit-o. E simplu.
Jack, te rog, ascultă-mă. Tu poți împiedica asta.
Vidas, ia loc.
Nu ne e ușor să facem asta, Vidas
dar orice departament neprofitabil trebuie lichidat.
Nu vreți decât profit. Acum, în clipa de față.
Aveți nevoie de mai mult, vreți tot mai mult. Sunteți niște profitori.
- Vidas, asta nu e o soluție. - Ba da, Jack.
N-o să-ți vină să crezi.
Rezultatul cercetărilor e un hibrid de mazăre de deșert, modificat genetic,
care poate ajunge la maturitate cu mai puțin de 5 cm de precipitații anual.
Putem face să dispară foametea din zonele deșertice.
Generații de copii nu vor mai fi înfometate.
Nu-ți dai seama ? Poți salva lumea.
Văd doar niște semințe, Vidas.
Tatăl tău a investit în noi pentru tine, Jackie.
Înțeleg, Vidas. Dar asta e o afacere.
Compania asta are peste 30.000 de angajați în toată lumea.
Popoarele înfometate n-o să le plătească salariile, nu ?
- Îmi pare rău. - Mie îmi pare rău, Jack.
Uite cum stați acolo, fără să aveți nici o idee.
Ați putea să schimbați soarta lumii, dar nu vă pasă decât de voi înșivă.
Poate că e momentul să luăm o pauză.
Ne scuzi puțin, Jules ? Vreau să vorbesc puțin cu Jack. Mulțumesc.
- Bietul Vidas. Nu a fost ușor. - Ai făcut ce trebuia, Jack.
- Oare ? - Fără îndoială.
Îmi spui de ce s-au oprit lucrările la castel ?
Mă ocup de asta. Te sun mâine dimineață din Anglia.
Dar nu asta te preocupă, nu ?
- Știi ce zi e azi ? - Sigur că știu.
Jack, tatăl tău parcă avea un al șaselea simț.
Parcă a știut și că urma să moară.
M-a pus să-i promit și că te voi ajuta să conduci această companie mare
și sper că ți-am fost de ajutor.
Siggy, ești mâna mea dreaptă.
Jack, azi ai luat o decizie dificilă, pentru binele companiei.
Dacă tatăl tău ar fi aici, i-aș spune că te descurci de minune.
Dacă îi tai fondurile unui cercetător strălucit, merit laude ?
Ești bărbat când iei decizii dificile.
Și cum mai ești ?
- Jackie ! - Tată !
Nu !
- Îmi pare rău, Francois. - Invitata dvs, dra Gilgin.
Jonathan William Duncan Robinson ?
- Îmi pare rău. - Sunt Ondine.
Da, Ondine de la societatea de binefacere, dra Gilgin. Vă rog.
Nu.
Nu ?
- N-ați fost în biroul meu azi ? - Ba da.
- Aștept de multă vreme să vă cunosc. - Da ? Acum m-ați găsit.
- Ondine e un nume franțuzesc ? - Seamănă cu unul franțuzesc.
Ondine, ce pot face pentru tine ?
Vreau să vă iau un interviu
despre Jack Robinson și despre compania dvs, Robinson International.
Ești ziaristă. Trebuie să te previn că am o viață foarte plictisitoare.
Dar ar trebui să vorbești cu Siegfried Mannheim.
El e directorul departamentului din străinătate.
Lucrează de ani de zile la noi. Dacă vrei, îți aranjez o întâlnire.
Eu vreau să vorbesc cu dvs, ultimul Jack.
- Ultimul Jack ? - Nu aveți moștenitori.
- Nu-i așa ? - Nu încă.
Și urmează să împliniți 40 de ani, nu ?
Nu, cred că mai am câțiva ani până atunci.
Care e rostul acestor întrebări ?
Scuzați-mă, începeți cu șampanie în seara asta ?
- Da. Crystal din '90. - Bine, dle.
Așteaptă. Nu-ți place șampania ?
- N-am băut niciodată. - Atunci vom bea șampanie.
N-ai mai băut șampanie ? De unde ești ?
Știți povestea "Jack și vrejul de fasole" ?
Sigur. Dar ce legătură are cu...
Viața dvs nu e ca o poveste ?
- Nu știu. - Eu cred că știți.
Vrei să spui că sunt Jack, un mare magnat,
care urcă pe "vrej" în lumea afacerilor.
Apoi, Jack a ucis uriașul și i-a furat comorile.
Și a trăit fericit până la adânci bătrâneți.
Numai că eu n-am ucis nici un uriaș și n-am găsit nici o comoară.
Dar trăiești fericit până la adânci bătrâneți, nu ?
Ești foarte pasionată.
Ești frumoasă și pasionată.
Îmi pare rău, am pierdut din nou șirul.
Mormântul din locul unde construiți hotelul, la castel...
Au dat peste el și au oprit lucrările, nu ?
Despre ce vorbești ? Te rog, spune-mi că nu ești detectiv la asigurări.
Știi foarte bine ce e în pământul ăla.
Ai ținut ascunse ani întregi aceste crime.
Acolo e adevărul despre originea averii familiei tale, Jack Robinson.
Cred că discuția devine prea aprinsă. Interviul s-a terminat.
Mă scuzați că vă deranjez. A venit o altă dră Gilgin.
Dle Robinson, sunt Mary Lou Gilgin, de la Coaliția pentru Copii.
Îmi pare rău că am întârziat.
Am primit un telefon ciudat, cum că ați fi anulat întâlnirea.
Când am sunat să o reprogramez,
secretara dvs, Jules, care e o comoară...
O, șampanie...
- Siggy, sunt Jack. - E ora 7:00 dimineața.
Vreau să știu ce se întâmplă acolo.
- Am auzit ceva despre un mormânt. - Un mormânt ?
O femeie foarte atrăgătoare mi-a întrerupt cina
și a început să mă întrebe despre ce am găsit la castel.
Jack, nu e bine să discuți afacerile familiei cu necunoscute.
Eu nu i-am spus nimic, ci doar am ascultat. Ce se întâmplă acolo ?
- A avut loc un accident ciudat. - Cum așa ?
Pur și simplu a fost un accident ciudat.
Speram să rezolv problema fără să te alarmez.
Sunt alarmat. Sunt primul Robinson căruia îi pasă de afacerile companiei ?
Sigur că nu și sper că nu ești nici ultimul.
Siggy ?
Jack Robinson HOȚ ȘI CRIMINAL
- Să iau asta ca pe un compliment ? - De unde ai apărut ?
Din Krivolak, un loc îngrozitor din Albania...
- Bine, mor de râs. - Vreți un sandviș, ceva de băut ?
V-am păstrat un articol : "Zen și arta instalațiilor".
"Adesea, nu găsești adevărul în părerile celorlalți."
"Trebuie să afli unde e înfundată țeava ca să rezolvi problema."
- Spui că am o țeavă înfundată ? - Noapte bună, domnule.
- Dussan... - Da, dle.
Sună la hangar și spune-le să alimenteze avionul.
"Fie viu, fie mort, o să-i macin oasele ca să-mi fac pâine."
Ați mai auzit asta, nu ?
Nu e prea plăcut să fii măcinat de viu, nu ?
E bine aici.
Ce s-a întâmplat ? A murit cineva ? Cât de gravă e situația ?
Unul dintre muncitori a fost rănit și a murit astăzi.
Siggy, sunt în față.
- Ai o problemă serioasă. - N-ar fi trebuit să vii, Jack.
Autoritățile tocmai ne-au declarat oficial scena unei crime.
Scena unei crime ? Siggy, nu te mai aud.
Domnule, mai bine plecăm de aici.
Jack, mă auzi ? Ești bine ? Ne întâlnim în sat, la taverna Stokers.
- La taverna Stokers. - Nu spune cine ești.
După cum ai văzut, localnicii sunt cam agitați.
- O cunosc pe femeia aceea. - Dle Robinson !
Ondine !
- Sunteți ziarist ? - Da.
E o nenorocire cazinoul ăsta. O să ne ruineze.
Nu e nevoie. E de la prietenul tău de acolo.
Un accident misterios
a provocat moartea unui muncitor și rănirea altuia.
Sute de săteni protestează împotriva acestui proiect.
Poliția încearcă să stăpânească mulțimea,
dar demonstranții nu vor să plece.
Compania Robinson International
transformă castelul într-un cazinou de lux.
- Iat-o. - Știam că vei veni.
Cum ? Am venit cu avionul personal.
Ai plecat cu multe ore înainte să știu că voi veni.
- De unde știai ? - Am și alte întrebări.
Și eu vreau să-ți pun niște întrebări.
Asta e de la tine, nu ? "Hoț și criminal".
- E o acuzație gravă, nu crezi ? - Ți-e teamă ?
- Nu mi-e teamă. - Ar trebui să-ți fie.
De ce ?
De ce e în mormânt
și de ce li s-a întâmplat tuturor bărbaților din familia ta.
- Continuă. - Tatăl tău a murit când aveai 14 ani.
Avea 42 de ani. Bunicul tău a murit la 40 de ani, străbunicul a murit...
Nu împlinise 40. Știu. Stră-străbunicul și stră-stră-străbunicul la fel.
E blestemul familiei Robinson
o superstiție locală despre care nu vreau să vorbesc.
Dar trebuie.
De ce vor oamenii să-mi amintească de sfârșitul tragic al rudelor mele ?
Te temi că, dacă vei avea un urmaș, vei muri și tu ?
Dacă mă tem de ceva e că, dacă voi avea un fiu, acesta nu va avea tată.
Știi ce înseamnă asta ?
Nu-mi închipuiam că știi. Nu-mi spune ce trebuie să fac.
Nu i-aș dori fiului meu să treacă prin ce am trecut eu.
Crezi că ești singurul care a suferit ?
Au suferit foarte mulți. Tu ai bogății care să-ți aline durerea.
Crezi că banii pot înlocui persoanele pe care le-am pierdut ?
Nu, nimic nu poate înlocui familia pe care am pierdut-o.
- Spune-mi ce vrei. - Să aflu adevărul.
Despre ce ? Despre oasele acelea ?
Îți jur că nu știu ce au găsit în groapa aceea.
Cum de nu știi care e originea averii familiei tale ?
Tot ce am a fost obținut prin munca și strădania strămoșilor mei.
- E o minciună, Jack. - Din câte știu, e adevărat.
Dacă știi ceva ce nu știu eu, te rog să-mi spui.
Sunt oameni care mor din cauza ta.
- Ce oameni ? - Chiar nu știi.
- O cunoști pe femeia asta ? - Wilhelmina.
Am cunoscut-o cândva, demult. Era o mătușă îndepărtată.
Contesa Von Stronheim, cea mai bătrână din familia voastră.
Nu poate fi aceeași persoană.
Aceste fotografii sunt făcute la interval de 60-70 de ani. E imposibil.
Mă ajuți să o găsesc ?
Mi-ar plăcea, dar a murit când eram mic.
Era ultima mea speranță.
- În ce problemă ? Spune-mi ce cauți. - Comorile sacre.
Sursa bogăției tale, furate de strămoșul tău, un hoț și un criminal.
Ia uitați cine e aici. Chiar Jack cel plin de bani.
Ai venit să arunci blestemul familiei și asupra satului nostru ?
- Scuzați. - Tâmpitule !
Lasă-mă să-ți iau alta.
Ondine !
- Îmi pare rău, dle Robinson. - Nu-i nimic.
Bine ați venit acasă, dle Robinson.
Jackie, îmi pare rău că n-am ajuns în sat.
Am avut probleme, dar acum, totul e sub control.
Ce spui ? Era o răscoală acolo.
Iar eu arăt de parcă m-am bătut într-un bar. Era să mă bat într-un bar.
Uită-te la tine ! Poate ar trebui să dormi într-un grajd.
Crezi ? Siggy, ai zis că oamenii sunt de acord cu proiectul ăsta.
- Așa e. - Că vor fi mai multe locuri de muncă.
Așa e, oamenii o vor duce mai bine.
- Mai bine ? - Mai bine decât acum.
Atunci de ce s-au adunat la castel,
purtând pancarte și blestemând numele de Robinson ?
Ce am dezgropat ?
Jack, ai trecut prin multe în seara asta.
Fă o baie, dormi și vorbim mâine dimineață.
Vreau să vorbim acum. În seara asta, am fost deja acuzat de crimă.
De crimă ?
Contesa a murit de peste 20 de ani.
Înainte de a muri, i-a făcut viața amară tatălui tău.
Știu ce am văzut, Siggy.
Cele două fotografii erau făcute la interval de cel puțin 60 de ani.
- Arată identic în amândouă. - E imposibil.
Te-ai gândit că poate femeia misterioasă a trucat fotografiile ?
Poate.
Există vreun secret întunecat în familia noastră,
despre care nu vorbește nimeni ?
Pentru că fata spunea că Robinson-ii au furat niște comori sacre.
Se știe că suntem oameni de afaceri pricepuți,
dar nu cred că am furat vreodată.
- Ți-a spus și ce fel de comori ? - Nu.
Ar trebui să desenez pe tine o țintă uriașă, cu semnul dolarului
să aliniez femeile și să las să te nimerească.
Vrea bani, Jack. Dacă apare din nou, cheamă paznicii.
Ce zici de asta ?
- Și asta a fost trucat ? - Hoț și criminal...
- Pare să fie un urmăritor. - Siggy, se întâmpla ceva.
Întotdeauna ai fost sincer cu mine. Spune-mi tot adevărul.
N-am vrut să fii amestecat în toate astea.
Ni s-a intentat proces pentru cei doi muncitori care au murit.
Acum sunt doi ?
A fost o furtună electrică ciudată. S-a întâmplat pe fundul gropii aceleia.
Făceau săpături pentru fundație și au găsit oase.
Atunci e un mormânt ?
E vorba de oase uriașe și se pare că nu sunt ale unui dinozaur.
- Atunci ce fel de oase sunt ? - Nu știm. Poate că ar trebui să le vezi.
Primele 6 vertebre au fost distruse.
Vedeți ? Are fracturi multiple în partea posterioară a craniului.
Moartea a fost cauzată, probabil, de traume severe,
care i-au rupt gâtul și i-au zdrobit măduva spinării.
Ești sigur că nu e un fel de dinozaur ? Poate nu i-ați găsit încă coada.
Dle Robinson, toți membrii echipei sunt experți.
Ceea ce am descoperit aici contrazice tot ce credeam că știm
despre evoluția umanității în ultimii 100.000 de ani.
Doar nu credeți că e un om, un uriaș adevărat ?
Știu că pare incredibil, dar așa e.
Siggy, avem un schelet uriaș în dulap.
Moartea a survenit acum 3-400 de ani.
Torsul și toate încheieturile au fost tăiate cu un obiect ascuțit.
- Această creatură a fost omorâtă. - Omorâtă ?
Ce-ar fi să stăm puțin și să ne calmăm ?
Sau e cea mai mare descoperire științifică,
sau e o farsă foarte elaborată.
Până nu aflăm adevărul, nu putem lăsa să se afle despre asta.
Nu mai ai unde să te ascunzi. Adevărul a fost dat la iveală.
Vino acasă, băiatul meu. Te aștept.
Mai repede, Jackie !
Fugi, fiule !
- Jackie ! - Tată !
Nu !
- Nu, te rog... - Cum ai intrat aici ?
Așteaptă, te cunosc. Ești bărbatul de la tavernă.
Ea vrea să vorbească cu tine.
- Dar e moartă ! - Nu e moartă.
Du-mă la ea.
- Sunt Jack Robinson. - Știu foarte bine cine ești.
Doamne, Wilhelmina...
Te aștept de foarte mulți ani.
- Dar Siggy a spus că ești... - Moartă. Poate pentru a te proteja.
- Dar de ce ? Ești în viață. - Ești foarte perspicace.
Vino mai aproape, să te văd mai bine.
Vino și îmbrățișează-mă. Nu te mușc.
Asta numești tu îmbrățișare ?
Ești neschimbată.
Mă bucur că-ți aduci aminte. Speram ca să va fi.
Aveai 6 ani când tatăl tău te-a adus aici.
Am știut încă de atunci că aveai acea strălucire în priviri și încă o mai ai.
- Da ? - Da.
Jack, sunt în joc forțe pe care nu le înțeleg pe deplin.
- Sunt în joc forțe ? - Știu că ești speriat.
Wilhelmina, cu tot respectul, speram că am găsit, în sfârșit,
pe cineva care să-mi explice ce se întâmplă.
De aceea am trimis după tine.
Spre deosebire de tatăl și de strămoșii tăi, tu cauți adevărul.
Sigur că da.
Dar, în ultimele zile, s-au întâmplat multe lucruri ciudate. Totul e confuz.
Știu. Înțeleg. Vino și stai aici.
Te rog, lasă-mă să-ți explic.
Istoria e alcătuită din multe povești
despre eroi, mari conducători, mari descoperiri,
dar, uneori, o poveste pare imposibil de crezut,
istoria e rescrisă și așa se naște un basm.
- Înțelegi ce spun ? - Cred că da.
Celor mai mulți dintre noi le vine greu să creadă ceva incredibil.
Să convingi pe altcineva să creadă pare aproape imposibil.
Cu multă vreme în urmă,
asupra familiei noastre a fost aruncat un blestem îngrozitor.
Crimele strămoșilor noștri
au fost ispășite de-a lungul generațiilor de 400 de ani.
E un blestem căruia numai tu îi poți pune capăt.
Doar persoana potrivită îl poate ridica.
Persoana potrivită ? Forțe în joc ? Blestemul familiei Robinson ?
Crezi că ești prea bătrân să crezi în imposibil ?
Trebuie doar să-ți deschizi mintea și să asculți cu atenție
pentru că aceasta e povestea ta, Jack.
Totul a început cu 15 generații în urmă, acum 390 de ani,
în primăvara anului 1611.
A fost odată ca niciodată un anotimp vitreg.
Ploaia cădea, dar recoltele se veștejeau.
Haide, fetițo. Tragi ca un purceluș.
Haide !
Mama lui Jack făcea tot ce putea
ca să scoată ceva din pământul sterp lăsat de soțul ei.
Animal nefolositor !
Jack !
Priviți cu atenție.
E tot acolo.
Stați cu ochii pe mazăre, băieți.
Jack era un aventurier și cam nepăsător.
- Spune, Tiny. - La mijloc.
Ești sigur ?
Ghinion, Tiny. Îmi pare rău.
Nu încerci să ne păcălești, nu-i așa, Jackie ?
Cum a ajuns asta aici ?
Vino încoace !
Bietul Jackie, iar a căzut în fund, ca bețivul de taică-său.
Era un cavaler mai curajos decât orice netrebnic dintre voi.
Jack era un mic pungaș.
N-ar trebui s-o faci pe maică-ta netrebnică, Jackie.
În ciuda ghinionului său, era hotărât să reușească, pentru mama lui.
Din păcate, lui Jackie nu-i ieșea nimic bine.
Ești exact ca tatăl tău. Nu ești bun de nimic.
Jack voia ca mama lui să fie mândră de el.
Brânză și șase pence ?
- De unde le ai ? - Am muncit pentru ele. Serios.
Mă îndoiesc. Dar mai există speranțe pentru tine.
Au început să o ducă tot mai rău când vaca lor n-a mai dat lapte.
O să murim de foame înainte de următoarea ploaie.
Văcuța noastră nu mai are lapte și nu-mi vine s-o duc la măcelar.
O s-o duc la târg mâine dimineață. O să iau un preț bun pe ea.
Lasă-mă să o duc eu, mamă.
Și n-o să-ți aduc mai puțin de 15 lire pentru ea.
Îți promit. Să nu te miri dacă mă voi întoarce cu o avere.
Vom repara casa și o vom transforma în han, iar tu vei fi regina satului.
O să pleci în lume, ca și taică-tău.
Nu voi face asta, mamă.
Bine, Jackie, du-o. Vinde-o pe bani buni. E tot ce ne-a rămas.
Așa voi face, mamă. N-o să-ți pară rău.
Jack a jurat să-și dovedească destoinicia nu numai față de mama lui,
ci și față de el însuși.
Haide. Fetițo.
Jackie, am venit să ne luam revanșa.
Suntem adulți și cred că putem rezolva asta cu un rămășag ca între prieteni.
Un rămășag...
- Dă-ne tot ce ai. - Bine, vă dau o jumătate de liră.
Ce-ar fi să-ți luăm și sacul ăsta cu oase ?
Nu, am o idee mai bună. Ce-ar fi să-i crăpăm capul ?
Nu !
Bună ziua. Ce faceți în această după-amiază frumoasă ?
Bătrâne, ce-ar fi să...
Ce-ar fi să plecați acasă
până nu le spun mamelor voastre ce i-ați făcut ieri câinelui vecinului.
Nu știu despre ce vorbești.
Hai să mergem.
- De unde știa ce i-am făcut câinelui ? - Să plecăm de aici.
- Mulțumesc, domnule. - Cu plăcere.
Ce fel de târg ar încheia un băiat deștept ca tine pentru vaca asta ?
E o vacă foarte valoroasă. Sunt sigur că voi lua un preț bun.
Chiar așa ?
Jack... Așa te cheamă, nu ?
Poți să-mi spui câte boabe de fasole fac cinci ?
- Mă luați peste picior ? - Nu, nici vorbă.
Două în mâna mea stângă, două în dreapta și una în gură.
- Ai pune rămășag pe viața ta ? - Da.
Așa e.
Ești un băiat isteț.
Acum gândește-te : ai intenții curate și inimă bună ?
Sunt doar Jack.
"Doar Jack", dacă ai putea avea orice, ți-ai dori să fii un mare cavaler,
un om bogat cu sute de servitori sau un conducător temut de toți ?
Vreau doar să am grijă de mama mea, să o fac să fie mândră de mine.
Atunci ai intenții curate și inimă bună.
După ziua de azi, mama ta va săruta pământul pe care calci.
E un schimb bun pentru o vacă ce nu mai dă nici lapte.
- Dar sunt boabe de fasole. - Sunt mai mult decât atât. Privește.
Tu și mama ta nu veți mai suferi de foame niciodată.
Să crezi că imposibilul poate fi posibil.
Jack, care voia să fie un erou pentru mama lui,
a încheiat târgul care avea să-i schimbe viața.
Fără bani !
Duci la târg singura noastră vacă și te întorci cu niște boabe uscate...
Mama, sunt fermecate.
Nu vom mai suferi de foame. Așa a spus bătrânul.
Am avut încredere în tine, iar tu mi-ai adus boabe de fasole !
Nu vom lua cina în seara asta și cred că nici de acum încolo.
Bietul Jack se chinuia să adoarmă, dorindu-și să-I găsească pe cocoșatul
care îi răpise și ultima șansă de a o face pe mama lui mândră de el,
se întâmpla ceva nemaivăzut.
Jack !
- Mama ! - Nu !
În toată viața lor, Jack și mama lui nu mai văzuseră așa ceva.
Cu siguranță că, în vârf, pe Jack îI aștepta ceva nemaipomenit.
Hotărât să-și împlinească destinul care îI aștepta în cer,
Jack s-a cățărat pe vrejul de fasole.
Ai grijă, fiule.
Mama lui îl îndemna să urce tot mai sus.
Curaj, Jack !
Jack s-a cățărat pe vrejul de fasole până în cer.
Știu povestea, mătușă. "Jack și vrejul de fasole". E un basm.
Nu e un basm, s-a întâmplat cu adevărat. Vorbești exact ca tatăl tău.
- Da ? - Da.
Și ești nepoliticos și nu vezi esențialul.
Ai început să ai coșmaruri ?
Și tatăl tău le avea. Toți Jack Robinson-ii ajung să aibă coșmaruri.
De când le ai, dragul meu ?
Au început acum câțiva ani, dar acum le am aproape în fiecare noapte.
Jack, nu mai ai mult timp.
Cum adică ?
- Ai văzut oasele ? - Am văzut ceva.
Uriașii vin după tine.
Deschiderea mormântului a eliberat forțe extraordinare.
- Nu le simți ? - Nu știu ce simt.
Atunci, ascultă-mă.
Lui Jack i s-a părut că s-a cățărat zile întregi.
În cele din urmă, a ajuns în vârf,
obosit, abia mai putând să respire.
Jack descoperise paradisul.
Peste tot era prosperitate și armonie,
nu ca în lumea stearpă și dură pe care o știa Jack.
Jack nu mai văzuse un asemenea castel în viața lui.
Cu siguranță că aici urma să găsească bogații la care doar visase.
E cineva în castel ?
Îmi arunci gunoi în cap !
Ce cauți acolo, pungașule ?
Mama m-a trimis într-o călătorie și sunt mort de foame.
O să fii tu cel mâncat, dacă nu pleci de aici imediat.
Intră repede.
Neștiind ce pericole îl așteptau, Jack a intrat în castelul lui Thunderdell.
Poftim. Dacă vrei să mănânci, muncește.
Dă-ți cu asta pe tine. Să nu-ți simtă mirosul, că urăște englezii.
- Cine ? - Thunderdell.
Thunderdell. Zile întregi Jack a tot auzit acest nume
care le făcea să tremure de frică
pe ajutoarele care pregăteau uriașe cantități de mâncare.
Probabil că Thunderdell dă o mare petrecere sau e hămesit.
În sfârșit, a sosit și ziua așteptată.
Fusese pregătită mâncare cât pentru o sută de oameni.
Puneți-i furculița și cuțitul acolo.
Nu stați ! Mișcați-vă ! E gata să fie servit.
Mâncare !
Pâine.
Mai vreau !
Fă ouă.
Cum să am dispoziția necesară când îți simt respirația puturoasă ?
- Fă ouă ! - Bine, bine.
Te iubesc, draga mea,
dar, dacă ai începe să cânți imediat, n-am trece prin asta de fiecare dată.
Liniștește-te. O să am grijă de tine.
Fă ouă ! Cântă !
Bine. Mă constip dacă țipi.
Harpa fermecată a început să cânte cântece ciudate și frumoase
care influențau gâsca într-un fel neobișnuit.
Lăcomia lui Jack creștea cu fiecare ou de aur pe care îI vedea.
Fee-fi-fo-fum.
Băiete, ce cauți aici ? Pleacă !
Simt miros de englez !
Nu e nici un englez aici. N-am mai văzut un englez de...
E doar Antonio. E brutarul și e italian.
Jack ținea oul de aur și lăcomia nu-i dădea pace.
Cu o comoară ca asta, mama lui nu ar mai fi trăit în sărăcie.
Neînfricat, Jack voia să aibă mai mult.
Te primesc în casă, îți dau de mâncare,
îți spun să nu-i stai în cale și tu ce faci ?
Te plimbai pe acolo de parcă erai la tine acasă.
Dacă te vedea, ne-ar fi omorât pe toți doar pentru că te-am primit în casă.
Dă-mi oul. Îi va lipsi la numărătoare.
- Le-am pus pe toate aici. - Mai ai unul în buzunar.
Băiete, unde ți-e mintea ?
Aș putea fi un mare cavaler, iar mama mea o regină.
N-am mai suferi de foame.
Sunt destule aici și pentru tine.
Thunderdell te-ar omorî doar dacă ar ști ce gândești.
Ieșim afară ? N-am fost niciodată afară.
Nimeni nu poate să atingă comorile și să scape cu viață.
Nici un uriaș rău, nesuferit și egoist nu merită comorile mai mult decât noi.
Uneori, Jack putea fi foarte convingător.
Să plecăm de aici !
A plecat cu englezul care a spus că a urcat până aici pe un vrej de fasole.
Un englez !
Haide, poți !
Aș fi putut, când eram mai tânără, dar acum nu mai pot.
Du-te, grăbește-te. Nu-ți face griji pentru mine.
Mi-am pus și eu câte ceva deoparte.
Lăsând-o pe femeie să se descurce singură,
Jack a coborât pe vrejul de fasole.
Mamei lui i se păruse că-I așteptase ani întregi
și mâncase fasolea de pe vrej.
Ce Doamne iartă-mă...
E aur. E un miracol.
- Mamă ! - E Jack.
Jackie, ce grozăvie...
Nu acum, mamă.
Nu suntem singuri.
Repede, trebuie să-I tăiem. O să ne omoare.
Am crezut că m-ai uitat, Jack.
Mama, un uriaș coboară pe vrej și vrea să ne omoare pentru aurul ăsta.
Dă-mi toporul.
Fugi, mamă !
Jack...
Mulțumesc, Tiny.
Și așa, Jack, care omorâse uriașul,
a devenit cel mai cunoscut hoț din istorie.
Jack ?
Ascult și încerc să accept, dar...
Dar ?
Îmi cer să cred un basm.
Ascultă-mă. Jack Robinson a fost un hoț.
A luat ce nu-i aparținea și a fost un criminal.
Familia noastră e blestemată.
Toată bogăția și puterea noastră se bazează pe lăcomia strămoșului tău.
Deci trebuie să cred tot ce mi-ai spus ?
Cred că e și mai rău. Ți-am spus povestea primului Jack.
Oare a spus el adevărul ? Mă tem că nu. Cred că nu acesta e adevărul.
Nu înțelegi ? Nu pot fi cine sunt și să cred așa ceva.
Crezi sau nu, ești singurul
care poate afla adevărul și care poate ridica blestemul
Altfel, adevărul te va ucide.
Ce trebuie să fac ?
Ia ăsta. Mi-a fost dat cu multă vreme în urmă.
- Ce e asta ? - E destinul tău.
Destinul meu ?
Când vei crede, vei ști ce să faci. Nu cugeta prea mult, băiete.
Mă tem că nu ai prea mult timp.
Cine ești ? De unde vii ?
Cum ai ajuns aici ?
Cred că era nemaipomenit să vezi lumea de la înălțimea aceea.
Dacă ai fi avut limbă, mi-ai fi răspuns.
Cum le voi spune de existența ta celor din consiliu și lumii ?
Nu există uriași.
Acum crezi ce vezi, Jack Robinson ?
Exact la momentul potrivit. Misterioasa Ondine.
Ai dreptate, erau oase. Oase uriașe, înfricoșătoare.
A fost prietenul meu.
A fost prietenul tău ? Oasele astea au aproape 400 de ani.
- În timpul tău. - Un răspuns bun.
Nu ești de pe aici, nu ?
Ești de acolo, de sus ?
- Ondine, vreau să te ajut. - Știu.
Știu că vrei.
Știi ?
- Ea mi-a dat ceva. - Contesa ? Trăiește ?
A spus că asta e cheia cu care pot ridica blestemul.
Nu, a fost furat împreună cu celelalte lucruri
pe care familia ta le-a luat de la poporul meu.
Asta ți-au furat strămoșii mei ?
Nu, au furat Harpa de aur și pe Galaga, care a făcut asta.
- Ți-a spus unde sunt ? - Ce ? Nu.
Ce se întâmplă acolo ?
Aici 27. Sunați-I pe dl Mannheim. Avem un intrus.
Cer întăriri. Stai pe loc !
Am fost trimisă să te caut și să găsesc comorile.
Dacă nu le găsesc, trebuie să te iau cu mine.
Cum ?
Nu te apropia !
Are un fel de exploziv. Unde e poliția ?
Polițiștii înarmați să vină în față.
Dl Robinson e în pericol și toți putem fi în pericol. Repede.
- Ușurel, domnișoară. - Așteaptă !
Ondine, vin cu tine. Dacă trebuie să mă iei cu tine, vin.
Dnă, veniți aici.
Puneți obiectele acelea jos și ridicați încet mâinile !
Nu vreau să fie nimeni rănit.
Ce așteaptă ? Opriți-o ! Împușcați-o !
La pământ, dle Robinson !
- Nu vă apropiați ! - Ondine...
Acum !
- Ați pățit ceva, dle Robinson ? - Nu.
- După un consult, totul va fi bine. - Unde e ? Trebuie s-o găsim.
Nu mai e, Jack. N-a mai rămas nimic din ea după explozie.
Nu vorbi.
Duceți-I pe dl Robinson la spital. Țineți-I la izolare, fără vizitatori.
Vin și eu cât de repede pot.
Închideți aici. Nu lăsați nici presa, nici civili.
Ondine...
Fiți atenți la ce vă spun. Dacă află cineva, veți avea de suferit.
- Cum vă simțiți, dle Robinson ? - Bine.
Relaxați-vă și lăsați-ne să avem grijă de dvs.
Are zgârieturi minore, vânătăi și trebuie să vedem dacă nu are contuzii.
Dle Robinson ?
Să crezi că imposibilul poate fi posibil.
Știi povestea "Jack și vrejul de fasole" ?
E destinul tău.
Ești al 15-lea urmaș al primului Jack Robinson, nu ?
- Tatăl tău... - Parcă avea un al șaselea simț.
- Numai tu poți ridica blestemul. - Chiar și în legătură cu moartea sa.
Doar persoana potrivită poate ridica blestemul.
Fee-fi-fo-fum. Gata sau nu, eu vin acum.
A fost odată ca niciodată un băiat pe nume Jack.
Nu trageți ! Nu mă loviți !
M-am rătăcit. Știu că pare incredibil, dar am...
Mulțumesc.
Am urcat pe vrejul de fasole timp de două zile.
Era acolo, iar acum nu mai e.
L-ați văzut, nu ?
Ondine !
Am crezut că ai murit, dar ești aici.
Asta e lumea mea, Jack, iar tu nu ai ce căuta aici.
Fasolea fermecată !
Am pus bobul în pământ și a crescut până la cer, ca în poveste.
- Colierul tău. - O să-I iau înapoi acum.
Am crezut că ai murit după explozia aceea.
Sunt aici.
Cine sunt prietenii tăi ? Bună, sunt Jack Robinson.
De ce sunt legat ?
Ondine, sunt prizonier ?
Mă doare capul. Cred că am o contuzie.
"Jack, pot să-ți dau ceva pentru durere ?"
Nu, mă simt bine.
- " Niște aspirină ? " - Nu, mulțumesc, mă simt bine.
- " Jack... " - ÎI lovesc din nou !
Taci, Jack.
Cel puțin, spuneți-mi unde mă duceți.
- Mergem la Mag Slec. - E un lucru bun sau rău ?
Copiii noștri mor.
Nu-i poate ajuta cineva pe acești oameni ?
Mișcați-vă !
Ajutați-ne, vă rugăm !
Lumea noastră nu a fost întotdeauna așa.
Asta era cea mai frumoasă vale.
Erau flori peste tot. Acum crește doar suferința, de la o zi la alta.
- De când e așa ? - În timpul tău ?
De când strămoșul tău a furat-o pe Galaga și Harpa,
de 390 de ani, de când a murit Thunderdell.
Ai spus că ți-a fost prieten. Cum se poate ? Tu nu ai 400 de ani.
Nu, în timpul tău, am chiar mai mult.
Nu mă crezi ? Timpul trece altfel în lumile noastre.
Pentru fiecare an care trece în lumea voastră,
doar o zi trece în lumea noastră.
Vrei să spui că strămoșul meu
care a urcat pe vrejul de fasole acum 390 de ani în timpul meu
a fost aici acum 390 de zile în timpul vostru ?
Da.
Deci, dacă în timpul meu ai 30 de ani, te-ai născut...
Acum 10.950 de ani, în timpul tău.
Te menții foarte bine.
E o glumă.
Vrei să știi unde mergem ?
Te ducem la Mag Slec ca să fii judecat.
Pentru ce ?
Pentru ce a făcut familia ta poporului meu.
Dormi, Jack. Vei avea nevoie de odihnă.
Ragnar...
Ticăloșii !
Vor sângele hoțului, nu pe al nostru.
El e cauza tuturor problemelor noastre. Doar moartea lui ne va curma suferința.
Nimeni nu-I va atinge cât e în grija mea.
ÎI ducem la Consiliu. Consiliul îi va decide soarta, nu voi.
Ai încredere în bătrânii aceia ? Sunt slabi.
Murim de foame și familiile noastre mor.
Asta e dreptatea : hoțul va muri.
Suntem rude.
- Nu ne dai de ales. - Nu faceți asta !
Taie-mi legăturile, Ragnar !
Ragnar !
Jack !
Lasă-I !
Ai pățit ceva ?
Sunt rudele mele. Acesta e ultimul meu văr.
Lumea noastră moare și oamenii se omoară între ei, din cauza ta.
Mă acuzi pe mine de toate astea ?
Ce am făcut ? Care e fapta mea ?
Am venit până aici, unde o fi și locul ăsta, ca să te ajut.
Spune-mi, de ce n-ai rămas unde erai ?
Sunt aici. Nu asta ai vrut ?
Când ai urcat pe vrejul de fasole, ai făcut singur alegerea.
Dă-mi un bandaj.
- Ăsta e Mag Slec ? - Ce a mai rămas din el.
Uite-I pe Jack Robinson !
Lăsați-ne să trecem !
Asta nu e dreptate. Ați uitat ?
Se presupune că o persoană e nevinovată până la proba contrarie.
- Poporul tău m-a judecat deja. - Nu se întâmplă și în lumea voastră ?
Ridicați-vă.
Se reunește Marele Consiliu din Mag Slec.
Gargan.
Cernos.
Nimna.
Thespee.
Odin.
Mahakalla.
Thor.
Cel mai înțelept și mai bătrân, Magog, cel care împarte dreptatea.
Aceasta fiind a 391-a zi de când a început suferința noastră,
curtea se reunește pentru a-I judeca pe omul Jack Robinson.
Jack Robinson, fiind ultimul din neamul tău,
ești acuzat de uciderea lui Thunderdell.
Pot să spun și eu ceva ?
Răbdare. Vei avea ocazia să vorbești.
Ești acuzat și de furtul comorilor noastre :
Gâsca Prosperității și Harpa Armoniei.
Gâsca și Harpa au fost create cu multe sute de ani în urmă.
Sunt recipiente care conțin energiile lumii noastre.
Fără ele, lumea noastră e sortită pierii.
Nici o plantă nu va crește. Nu vom mai vedea niciodată primăvara.
Ondine, te-ai întors dintr-o lume unde alții nu pot ajunge.
Spune-ne ce ai aflat acolo.
Ce sunt aceste oase, Ondine ?
Sunt oasele lui Thunderdell. I-am văzut rămășițele.
Moartea a survenit acum 3-400 de de ani.
Torsul și toate încheieturile au fost tăiate cu un obiect ascuțit.
Această creatură a fost omorâtă.
Trupul lui a fost îngropat pe pământurile strămoșilor acestui om.
Jack Robinson !
Magog ți s-a adresat. Fă un pas în față.
Cum pledezi ?
Cum pot fi tras la răspundere ? Nu I-am cunoscut pe acest Thunderdell.
Mă declar nevinovat.
Nu sunt persoana pe care o căutați.
Deci pledează nevinovat.
Până acum câteva zile, nici n-am știut că lumea aceasta există.
Faptele de care mă acuzați au avut loc cu aproape 400 de ani în urmă.
Din fericire pentru noi, au trecut doar 391 de zile.
Dacă ar fi fost 391 de ani, lumea noastră s-ar fi prefăcut în țărână
și toate ființele ar fi murit.
Ce legătură are asta cu mine ?
Cu siguranță că, în lumea voastră,
dacă beneficiezi de pe urma fărădelegilor strămoșilor tăi,
ai obligația de a îndrepta răul făcut.
Dacă nu faci tu asta, cine s-o facă ?
Să ascultăm pe cineva care a fost martor la aceste fapte.
Ondine, după ce ți-ai pierdut părinții,
Thunderdell te-a crescut ca pe propria lui fiică.
Spune-ne cu cuvintele tale cum s-au petrecut lucrurile.
Era ca un tată pentru mine.
În toate lumea, nu exista
un suflet mai generos sau mai bun decât Thunderdell.
Thunderdell ?
Îmi pare rău.
Mulțumesc, Ondine.
- Galaga. - Da, te rog.
- Poftim. - Mulțumesc.
- Bran... - Ondine !
Am crescut jucându-mă cu Bran, fiul lui Thunderdell
care mi-a fost cel mai bun prieten.
Prinde.
Viața noastră a fost simplă și frumoasă
până în ziua în care I-am cunoscut pe Jack Robinson.
E cineva în castel ?
Sunt în Rai ? Tu trebuie să fii un înger.
Nu.
Mă cheamă Jack și am urcat pe acel uriaș vrej de fasole, printre nori.
- Vrej de fasole ? - Da, și mi-e foarte foame.
Atunci intră, Jack-din-nori.
A spus că mama lui I-a trimis într-o călătorie, ca să fie mândră de el.
Mi-a povestit cât de greu o duceau, cum se chinuiau să supraviețuiască
și că mama lui se baza pe el.
A întrebat dacă era al meu castelul.
Tu trebuie să fii prințesa acestui castel.
- Ce-a fost asta ? - Ieși de acolo. E Thunderdell.
- Cine ? - Thunderdell.
Bună, omulețule.
Bună ziua, dle...
Ondine, pari foarte fericită azi.
Thunderdell, el e Jack și va rămâne la cină.
Ondine cea fericită și Jack.
Thunderdell I-a plăcut imediat pe Jack.
L-a primit în inima și în casa lui.
Dansează cu mine.
De unde ai atâta energie ? E aproape dimineață.
Faceți liniște cu toții. E timpul.
Galaga, draga mea, ești gata ?
- Ești atât de galant... - O gâscă vorbitoare !
Nu știe să facă doar asta.
Sunt gata. M-am pregătit toată noaptea.
Jack, aș vrea să cunoști pe cineva.
- Bună dimineața, frumoaso. - Bună dimineața, paznicul meu.
Vrei să cânți în zorii de zi ?
De aceea exist. Dar e o plăcere și mai mare să cânt pentru tine.
Scuzați-mă, nu vreau să vă întrerup, dar nu mai pot.
Întotdeauna mă ajută când cânți.
Mulțumesc.
- E aur solid. - Da.
Îmi reproșez în fiecare zi ce am făcut în continuare.
L-am lăsat să vină cu mine în locul în care Thunderdell ținea comorile.
Uite harpa.
Iar aici doarme Galaga.
Aici se pun ouăle.
- Ce e asta ? - Sursa tuturor lucrurilor din jur.
Ne dă lumină și căldură, sol roditor, prosperitatea lumii noastre.
Topiți tot aurul ?
Da. Nu știu de ce, sau cum se face
dar știu că, fără asta lumea noastră ar pieri. Vino.
Jack, mama mi I-a dat înainte să moară.
Voi fi mereu aproape de tine cât vei avea acest colier.
Ondine, ești dulce ca o budincă de Crăciun.
Ultimele zile au fost cele mai fericite din viața mea.
Atunci de ce vrei să pleci ?
Din cauza mamei mele. A dus o viață grea de prea multă vreme.
Îmi pare rău.
Dar, dacă aș putea împrumuta gâsca pentru o zi, două, nimeni nu ar observa
și aș face-o pe mama să fie mândră.
Galaga și Harpa nu pot părăsi lumea noastră.
Fără muzica Harpei, Galaga n-ar mai face ouă de aur.
Nu înțeleg.
Gâsca și Harpa sunt una, ca și noi. Nu trebuie să fie despărțite.
Era un gând nebunesc, draga mea.
Thunderdell are încredere în tine. Promite-mi că nu i-o vei trăda.
Sigur, îngerul meu. N-o voi face niciodată.
Dar nu și-a putut ține promisiunea.
Nici măcar pentru o noapte. Era orbit de dorința sa egoistă.
E în regulă.
Jack, n-ar trebui să fii aici.
N-am putut să dorm. Du-te înapoi în pat, îngerul meu.
- Tu nu vii ? - În scurtă vreme, draga mea.
Jack, spune-mi că nu mă vei trăda niciodată.
Cum poți să mă întrebi asta ? Nu mă iubești ?
Din toată inima.
Atunci ai încredere în mine. Vin imediat.
Cred că am știut de cum I-am lăsat acolo.
Dar nu puteam să cred că tot ce mi-a promis era o minciună.
Nu, ticălos prefăcut, du-mă înapoi !
Galaga !
Să-i spun lui Thunderdell că Jack ne-a trădat
a fost cel mai greu lucru pe care a trebuit să-I fac.
Întoarce-te, Jack, te rog !
Nu, Jack !
Îți dau mai multe ouă. Te rog, nu știi ce faci !
Jack, te rog, așteaptă !
Întoarce-te !
Tată !
Lasă-I să plece, tată !
Fără Gâscă și fără Harpă, lumea noastră nu va mai exista.
Avem nevoie de ele, altfel vom muri.
Prinde-I, Bran. Ridică-I.
Tată !
Ține-te bine, tată !
- Dă-mi drumul, fiule. - Nu, tată.
Bran, ai un suflet bun.
Tată !
Nu ! Tată !
L-a trădat pe Thunderdell.
M-a trădat pe mine și a trădat lumea noastră.
Secole de bogăție și tot succesul tău
au fost clădite pe o faptă imorală,
pe hoție și crimă, ceea ce a distrus o întreagă lume.
Speram că, venind aici, voi pune capăt acestui lucru.
Aceste comori aparțin lumii noastre.
Cât sunt în lumea voastră, o parte din puterile lor se vor concentra
ca să ucidă neamul celui care le-a furat.
Abia apoi, se vor întoarce în lumea noastră.
Dacă eu sunt ultimul Jack Robinson și mor...
Echilibrul dintre lumile noastre va fi restabilit.
Puterile pe care le au Galaga și Harpa se vor întoarce în lumea noastră.
În a voastră, vor deveni o gâscă și o harpă obișnuite.
Magog, cred că am auzit destul. A venit vremea să dăm verdictul, nu ?
- Toți membrii Consiliului sunt gata ? - Da.
Atunci, să vorbească.
Pentru înfometarea poporului nostru, vinovat.
Pentru moartea unui prieten generos și bun, vinovat.
Pentru animalele care vor pieri în lumea noastră.
Pentru distrugerea echilibrului dintre prosperitate și armonie
Pentru copiii noștri care nu vor mai vedea primăvara
Pentru hoție și crimă, vinovat.
- Vinovat. - Vinovat.
După legile lumii noastre, vinovat.
Sentința Consiliului e unanimă.
Nu am de ales. Te condamn la moarte.
La moarte ? Nu mă puteți omorî ! Am venit aici căutând un răspuns.
Mi-e rușine să spun că, de secole noi spunem altfel povestea.
Strămoșul meu i-a mințit și pe toți cei din lumea mea.
Prețul plătit de lumea voastră e cumplit.
Lăsați-mă să îndrept răul făcut.
Ascultați-I ! Lăsați-I să vorbească !
Lăsați-mă să găsesc Gâsca și Harpa și să vi le aduc înapoi.
Nici tu nu știi unde sunt comorile. Chiar tu ai spus.
Dar voi încerca să le găsesc, cu prețul vieții mele.
Ne pare rău, Jack Robinson. Am avut răbdare.
Nu am de ales. Sentința e definitivă și astfel vei pune capăt blestemului.
Sângele acestui om să fie vărsat pentru a salva o lume.
N-o să-ți vină să crezi.
Rezultatul cercetărilor : un hibrid de mazăre de deșert, modificat genetic,
ce poate ajunge la maturitate cu mai puțin de 5 cm de precipitații anual.
Putem face să dispară foametea din zonele deșertice.
Nu-ți dai seama ? Poți salva lumea.
Văd doar niște semințe, Vidas.
Îmi pare rău, Vidas. Nu te pot ajuta.
Plantezi semințe ? Nimic n-a mai crescut aici de peste un an.
Ar trebui să știi asta mai bine decât oricine.
De ce sunt atât de nefericită ?
Să vedem... Pentru că va primi ce merită ?
Sau poate pentru că te-ai îndrăgostit de el ?
Uite ce s-a întâmplat data trecută când m-am îndrăgostit de un Jack.
E în regulă.
Te-ai gândit că te-ai îndrăgostit de bărbatul nepotrivit ?
Thunderdell avea dreptate. Ai un suflet bun.
Jack, vroiam să-ți spun că-mi pare rău pentru ce s-a întâmplat.
Ți-ai salvat lumea. Ai realizat ce ți-ai propus.
Oare ?
- Ar trebui să mănânci ceva. - Nu mi-e foame.
Și irosiți mâncarea pe mine. Ar fi trebuit să o dați familiilor voastre.
- Ți se oferă o ultimă masă. - Nu vreau așa ceva.
Nu știu ce să spun. Din cauza mea ești aici.
Nu știam că va fi așa.
Sunt adevărate.
Cum ai reușit ?
Deci poți să și zâmbești.
E în regulă.
Nu.
Gardian !
Nu pot permite așa ceva.
Nu-I voi scăpa din ochi. Știu că, împreună, le vom găsi.
Știi ?
Nu merită să încercăm pentru viața unui om ?
Sunt puțini cei la care țin mai mult decât la tine
dar ai încercat să găsești comorile și n-ai reușit.
Ce s-a schimbat ?
Nu el a făcut faptele pentru care e pedepsit. E nevinovat.
Sigur îți dai seama de asta.
Ondine și eu am partea mea de vină.
M-am folosit de înțelepciunea din vechime
pentru a crea boabele de fasole care au dus la asta.
Am vrut să găsesc o persoană deosebită care să vadă cum trăim
să învețe de la noi și să aplice ce a învățat în lumea lui.
Dar faptele mele au fost răsplătite...
Nu, Ondine, nu te pot lăsa să pleci.
- Timpul îți va vindeca inima. - De unde știi ce e în inima mea ?
Tremuri, Ragnar ?
În lumea noastră, nimeni n-a mai fost condamnat la moarte până acum.
Jack Robinson, ai fost condamnat la moarte.
Fie ca moartea ta să fie ușoară și rapidă.
Ragnar, dă-i drumul !
Nu !
- Jack, mă vei trăda vreodată ? - Nu.
- Ce e asta ? - Liniște !
Bran !
Jack, în sacul meu sunt niște fiole strălucitoare.
Ondine, n-ar fi trebuit să vii aici.
- Le-am luat. - Îmi pare rău, Magog.
Opriți-i !
Ragnar, nu va muri. Nu astăzi.
Lăsați-vă în jos.
- Ce fac ? - Salvează aparențele.
Ține-mă.
- Am trecut ? - Prin ce am trecut ?
Ne-am întors. Am reușit. Suntem acasă !
Mulțumesc. M-ai salvat.
Jack, nu avem timp pentru asta. Trebuie să găsim ce căutăm.
- Doar nu crezi că vor veni după noi ? - Ba da.
Cât timp avem ?
Până vor strânge o echipă de căutare, cam 30 de secunde.
30 de secunde ?
În timpul nostru. Aici, 30 de secunde înseamnă...
3 ore și 2 secunde.
- Cum faci asta ? - Nu acum. Vino. Castelul e pe aici.
Jack, mai trebuie să-ți spun ceva.
Ăsta e vrejul sau ce a mai rămas din el.
Cineva I-a tăiat dinadins.
Cine ar fi putut să facă asta ? Cum de a putrezit atât de repede ?
- Asta încercam să-ți spun. - Aproape am ajuns.
Așteaptă, Jack !
Îmi pare rău. Am încercat să te previn.
- Cât am lipsit ? - Doar o săptămână în timpul meu.
7 ani ?
Cu ce vă pot ajuta ?
Vreau să-I văd pe Siggy. E foarte important.
- Pe cine ? - Pe Siegfried Mannheim.
- Mai lucrează aici ? - Nu e disponibil la ora asta.
Dacă-mi spuneți numele, îi las un mesaj.
Sunt eu, președintele Jack Robinson.
E foarte urgent. Aș putea vorbi cu el la telefon ?
Așteptați aici.
7 ani. Stai puțin...
Ondine ! Am 44 de ani. Blestemul a fost ridicat !
Nu ai 44 de ani. Aici au trecut 7 ani, dar tu ai mai mult cu o săptămână.
Ai dreptate. Nu am învins moartea. După tabloul ăsta, sunt deja mort.
Nici nu seamănă cu mine.
Bună seara, sunt Hunter Spraque, șeful pazei.
- Am cerut să vorbesc cu Siggy. - Președintele nu e disponibil, dle...
Robinson. Ați spus președintele ?
Dle, Jonathan Robinson a dispărut acum 7 ani și legal, a fost declarat mort.
- Văd, numai că sunt aici. - Îmi pare rău, dle, nu vă pot lăsa...
Chiar dacă sunt în viață în mod ilegal,
tot dețin pământul pe care e construit cazinoul.
Găsește-I pe președintele Mannheim și adu-I aici sau o să-I găsesc eu.
O să văd ce pot face.
Președintele Siggy. Am fost înlocuit în mod oficial.
N-avem timp pentru asta. N-avem ce să aflăm aici.
- Nu-I va chema pe președinte. - Sigur că-I va chema.
- D-le Robinson ! - Ai dreptate. Să mergem !
Spargeți usa !
Am visat culoarea purpurie, ca roba unui episcop. Gustați.
Aici e un bărbat care pretinde că e Jack Robinson.
E imposibil. Jack e mort. Ce-a spus omul acela ?
Voia să vă vorbească urgent, dle. Semăna cu dl Jack.
- Primesc doar lire englezești. - Valorează 60 de lire, îți promit.
- Poți să aștepți ? - Cred că da.
Poate reușesc să forțez broasca.
Sau putem sări gardul.
Ticălosul...
E cineva aici ?
- Ce vrei ? E târziu. - O caut pe contesa Wilhelmina.
Contesa a murit de peste 6 ani. Îmi pare rău. Noapte bună.
Așteaptă. Dussan ?
- Jack ? - Dussan, sunt Jack.
- Doamne, Jack, trăiești ! - Ce cauți aici ?
Adu-o și pe prietena ta. Știam că nu ești mort.
Era prea devreme ca să fii lovit de blestem.
Intrați.
- Stai aici ? - Da.
Vreau să aflu totul. Ce ți s-a întâmplat ?
- Unde ai fost în ultimii 7 ani ? - E o poveste lungă.
- Willy ? - Sigur că eu sunt.
- Ce caută Dussan aici ? - E în slujba mea de mulți ani.
L-am rugat să aibă grijă de tine și să mă țină la curent cu progresele tale.
Ai fost în lumea de sus, ai văzut-o. Te invidiez.
N-ar trebui. E îngrozitor.
Suferința familiei noastre nu se compară cu cea pe care am provocat-o.
- Avem foarte puțin timp. - Ondine, ea e contesa Wilhelmina.
Ea e Ondine.
Văd că ai dat altcuiva colierul pe care ți I-am dat.
- Îi aparține ei. - Eu i I-am dat lui Jack.
L-ai cunoscut. Deci vii din lumea de sus.
Mi-a distrus lumea.
Te rog să ne ierți.
Se referă la primul Jack, cel de acum 400 de ani.
Știu la cine se referă. Eu I-am crescut.
Tu I-ai crescut ?
Bietul băiat care a urcat pe vrejul de fasole în 1611 a fost fiul meu.
- Cum se poate ? - Un blestem are multe implicații.
Blestemul meu a fost să-mi văd băiatul murind înainte de vreme
și pe fiul lui și pe fiul fiului lui...
Au murit unul după altul, iar eu am rămas în viață.
Fapta mea a fost poate cea mai gravă.
Dragostea de mamă m-a împins la asta,
dorința copleșitoare de a fi mândră de fiul meu.
Jack, nu vom mai avea nevoie de nimic niciodată.
Termină cu el. Omoară-I.
Nu în felul ăsta, mamă.
Nu.
Willy ?
Tu I-ai ucis pe Thunderdell ?
Da, și l-am îndemnat pe fiul meu să comită asemenea fapte,
gândindu-mă doar la mine, la bogăția și la poziția mea.
Nu poți muri, Jack. N-aș suporta asta.
Ne poți ajuta. Trebuie să găsim Gâsca și Harpa.
Dacă le înapoiem, blestemul va fi ridicat.
- E adevărat ? - Da.
- Atunci trebuie să le găsiți. - Și avem foarte puțin timp.
- Dussan, adu Rolls Royce-ul ! - Imediat.
Am un plan.
N-am mai văzut Gâsca sau Harpa de zeci de ani.
Dar, sub castel, se află o mină părăsită.
Când izbucneau războaie, acolo erau ascunse comorile familiei.
E locul perfect pentru a ascunde orice, mai ales o gâscă ce face ouă de aur.
Există o intrare secretă în mină. Doar membrii familiei știau de ea.
Asta trebuie să fie.
Du-te, băiete, găsește comorile și pune capăt blestemului.
Cred că ăsta e drumul.
- Cât mai avem ? - Cam o oră, poate mai puțin.
Jack...
Au trecut 7 ani. Crezi că am șanse ?
Cel puțin computerul nu știe că am murit.
Ondine, dacă ceva nu merge bine,
cea mai rapidă cale de a-ți salva lumea e să...
Gâsca ?
La trei.
Unu...
Doi...
Trei.
Sunt o veche prietenă de-a lui Galaga. Ce face ?
- Nimeni nu are voie aici. - Așteaptă, Ondine.
- Vidas ? - Jack ?
- N-ai murit. - Nu încă.
Ondine, el e Vidas, cel care a creat florile pe care ți le-am dat.
Mulțumesc. Unde e Galaga ? Ce-ați făcut cu ea ?
Gâsca.
Ăsta e numele ei, Galaga. I se potrivește.
Gâștele astea arată ca ea, dar nici una nu e ca ea.
Sunt clone, sunt gâște obișnuite.
Galaga !
Nu știu cine ești, dar n-am mai văzut-o atât de plină de viață.
- Ce e aici ? - Știu, e îngrozitor, Jack.
Siggy vrea să facem 100 de gâște care să facă ouă de aur tot timpul.
- Unde e Harpa ? - Harpa ?
- Nu se poate oua fără ea. - A, muzica.
Mai întâi, Siggy a pus pe cineva să-i cânte, dar acum... îl cunoști pe Siggy.
Cum intrăm acolo ? Trebuie să fie un cod.
Eu nu-I știu. Îți jur, Jack, o hrănesc,
îi iau sânge și mostre de țesut cu brațe robotizate.
Nimeni nu poate ajunge la comoara aceea.
Am luat-o.
A luat-o.
Unde ziceai că ai cunoscut-o ?
Nu e bine deloc.
Chemați-I pe dl Mannheim !
Ondine, stai !
Glasul ei... Nu poate vorbi în lumea voastră.
- Unde te duci ? - Să găsesc Harpa.
- Nu știi unde e. - Ajută-mă.
Vidas, vechea colecție de instrumente muzicale e tot în castel ?
E o colecție frumoasă, cu flaute și harpe, foarte impresionantă.
Vidas, unde e ?
Vreau să vă ocupați de asta cu cu prioritate, dar discret, ați înțeles ?
Sunați-mă când ați luat legătura cu Vidas.
Fără afaceri în seara asta, Siggy. Mi-ai promis.
Ce ți-am spus eu, prăjiturica mea din Moravia ?
Să nu atingi nimic.
Mă întorc imediat.
Pe aici.
Nu mă mir că gâsca nu poate vorbi.
15 ouă pe zi. Ouă regulat, ca un ceasornic. E uimitor.
În toți acești ani... Când urma să aflu despre asta ?
Baza către zona 23.
Sunt Vidas.
Avem o breșă în sistemul de securitate.
E doar o defecțiune. Totul e în regulă.
Avem nevoie de codul de siguranță.
Nu e nevoie. Totul e sub control.
- Spuneți codul de siguranță. - Trebuie să plec.
Aveți cam 30 de secunde ca să ieșiți de aici.
E un puț de aerisire care duce până la castel.
Am furat ideea de la romani, care la rândul lor au furat-o de la greci.
O să trag de timp cât pot. E în sala mare, în aripa de vest.
- În legătură cu clonarea... - E în regulă.
Când mi-ați tăiat fondurile, nu știam cum îmi voi hrăni familia.
Eu ar trebui să-ți cer iertare. Mulțumesc.
Mulțumesc, Jack. Grăbiți-vă ! Mult noroc !
Era și timpul. A încercat să scape, dar acum, totul e bine.
Uite-o.
Nu aceea, asta.
Să plecăm de aici.
Jack, așteaptă ! Scoate fiolele din sacul meu.
- Nu mișcați ! - Acum !
Puneți mâinile pe cap. Acum !
Mă cheamă Jack Robinson și locul ăsta e al meu, iar voi lucrați pentru mine.
Verifică în buzunarul din față dreapta și vei găsi legitimația mea.
Nu e nevoie. Jack face parte din familie.
- Jack, ești chiar tu ? - Bună, Siggy.
Am crezut că ai murit.
Îmbrățișează-mă.
Dl Spraque, acești oameni să se întoarcă la posturi.
Acum suntem în siguranță. Mulțumesc pentru reacția promptă.
Jack, arăți ca naiba,
dar ești cea mai frumoasă priveliște din ultimii 7 ani.
- Ondine, el e Siggy. - Ondine, minunat.
Cred că ne-am cunoscut în noaptea în care a dispărut Jack.
- Când aveai de gând să-mi spui ? - Ce să-ți spun ?
Mă faci să par malefic.
Tatăl tău m-a rugat să-ți spun când vei fi pregătit.
N-am crezut că erai pregătit.
Oricum, nu m-ai fi crezut.
"Jack, trebuie să știi că, la originea averii tale, stă o gâscă,"
"pentru care strămoșul tău a ucis un uriaș"
"și care face ouă de aur în valoare de peste 250.000 de dolari pe zi."
"lar mătușa ta are 420 de ani."
O să-ți spun ceva și mai și.
Tocmai am fost în țara uriașilor, unde am fost judecat.
Mi-au spus că, dacă nu aduc înapoi Harpa și Gâsca, o să-mi taie capul.
Dacă nu aduci înapoi Gâsca și Harpa...
Jack, nu te pot lăsa să faci asta.
Știu. Mi-am dat seama că cineva a tăiat vrejul de fasole
și nimeni nu avea de câștigat mai mult ca tine, dle președinte.
Am crezut că va fi dificil să-ți rescriu testamentul
ca să-mi rămână mie toată averea, dar nimeni n-a pus întrebări.
Nu aveai familie și toți știau că mă iubeai ca pe un tată.
Te-am iubit ca pe un tată, Siggy.
Știu, sunt lipsit de tact. Dar, la urma urmei, suntem într-un cazinou.
Ai plănuit asta de multă vreme, nu ?
Mă sfătuiai mereu să nu am nici o relație și să nu mă însor.
Nu voiai să am un moștenitor.
"Ești bărbat când iei decizii dificile", nu ?
- Vin, Jack. - Împușcă-mă, Siggy.
Trebuie și o voi face.
- Oricum vei pierde Gâsca. - Cum așa ?
Blestemul familiei Robinson urmărește același lucru ca și tine.
Ce nu știi e că, atunci când voi muri, nu-ți va mai rămâne nimic din Gâscă.
Chiar dacă-mi spui adevărul, am ouă în valoare de 20 de miliarde de dolari.
Nu e chiar cât aș fi vrut, dar mă mulțumesc cu atât.
- Ești nebun. - Nu, sunt doar foarte lacom.
Lăcomia e cea care-i mână pe marii oameni de afaceri
pe marii conducători, chiar și marile civilizații
și oameni mari, ca mine.
Sunt un uriaș intre uriași !
Uriași ? Plecați de aici. Nu-mi faceți nimic. Lăsați-mă în pace.
Eu am făcut asta ? N-am vrut.
E doar un reflex. Nu mă pot controla.
Ce fel de armă e asta ?
Îți spun, foloseau șocuri electrice.
Încearcă să-ți ții și tu pliscul timp de 400 de ani.
După primul secol, te saturi de meditație.
Am niște teorii interesante despre natura universului.
Da, da, e un moment sacru...
Jack Robinson, lumea noastră îți mulțumește.
Harmonia, vrei să cânți în zorii de zi ?
Haide, drăguțo.
De aceea exist.
Te poți întoarce cu mine.
Locul meu e aici. Lumea noastră are din nou un viitor.
Ai putea să fii fericit aici.
Nu pot. Oricât mi-aș dori, nu pot. Sper că înțelegi de ce.
Magog te-ar lăsa să stai. Dacă pleci, nu te mai poți întoarce.
A jurat că nu se va mai călători între cele două lumi.
Nu pot rămâne. Trebuie să îndrept răul făcut timp de secole.
Pierd un alt Jack. De data asta, e bărbatul potrivit.
Acum câțiva ani, am obținut
un hibrid de mazăre de deșert, modificat genetic,
ce poate ajunge la maturitate cu mai puțin de 5 cm de precipitații anual.
Aplicând aceeași tehnologie la soia, grâu, cartofi și fructe,
credem că putem eradica foametea din toată lumea.
Cum veți plăti pentru toate astea ?
Toate resursele companiei vor fi folosite în acest scop.
Dar Robinson Internațional e o companie de 200 de miliarde de dolari.
Exact.
"Să facem ca imposibilul să devină posibil."
Asta mi-a zis Jack să vă spun. Mulțumesc.
PREȘEDINTELE COMPANIEl A SPUS : "MĂ URMĂRESC URIAȘII".
Blestemul fost ridicat.
Ești primul din familia Robinson care a auzit și a văzut adevărul
și acum știu că nu vei fi și ultimul.
M-ai ajutat să văd lucruri pe care nici nu mi le imaginam.
Mi-ai schimbat viața. Mulțumesc.
Dar nu mai știu unde mi-e locul.
Urmează-ți inima. Îți va spune ea.
Trăiește, frumosul meu băiat, fiul meu.
N-am dormit de 400 de ani.
"Romeo și Julieta".
Am făcut doar ce mi-ai spus tu să fac.
N-ai ales persoana potrivită.
Sunt bibliotecar, nu mă pricep la fasole.
Știu că e târziu, dar trebuie să-I văd. E important.
Jack, sunt adevărate.
Jack, mă vei trăda vreodată ?
Rămâi cu mine.
"O să-ți macin oasele, ca să-mi fac pâine", zise uriașul cel rău.
- De ce uriașul trebuie să fie rău ? - Așa e povestea.
Dar dacă uriașul era bun ?
- Și atunci, ce ar fi făcut Jack ? - Nu știu. Credeam că tu știi.
N-ar mai fi putut trăi fericit până la adânci bătrânețe.
Cine spune că nu pot trăi fericiți până la adânci bătrâneți ?
Mi-e frică să mă întorc, că poate nu ești acolo.
Voiam să-ți spun ceva înainte să pleci.
- Te iubesc. - Da.
- Da ? - Asta voiam să-ți spun.
Trei luni ! Am crezut că înnebunesc fără tine !
Trei luni pentru tine, 6 ore pentru mine.
Cred că Magog mi-a dat fiolele ca să scape de mine.
Mi-a mai dat două pentru întoarcere, dacă vii cu mine.
Dacă vin cu tine ? Ia-mi geanta.
- Cât timp avem ? - Cam o săptămână.
7 ani ? Nu e rău.
Câți oameni poți transporta cu o chestie din ăia care explodează ?
De ce ?
Mă gândeam că, peste 7 ani, ar putea fi și o mulțime de mici Robinsoni.
Și au trăit fericiți până la adânci bătrâneți.
În timpul ăsta și în timpul acela...
... dacă crezi că imposibilul poate fi posibil.
Adaptare pentru divx Silviu Dima